Kedves fiam!
Dolgozok. El tudod képzelni?
És ami még meglepőbb,
a közjóért munkálkodom.
Új időszámítást találtam ki.
7200 perc a régi időszámítás szerint.
Nem olyan értelmetlen, mint ahogy az ember elsőre gondolná,
mert állandó a szürkület.
Még Istennek is, amikor a világot teremtette,
szüksége volt valami időbeosztásra.
Megteremtette a nappalt és az éjszakát,
amelyek a változást hozzák.
Én egy másik időegységet javaslok: "Egy alkony."
Mert már nincs változás ebben a világban.
Édesanyád és én a múzeum alatti óvóhelyen vagyunk,
a munkatársaival együtt.
Itt fogunk rád várni,
és aztán együtt megyünk majd a központi óvóhelyre.
Az utcai bejárat járható,
bár meg kell mászni az omladékot.
Jó reggelt.
- Megkérdezhetem, mennyi az idő? - Nem tudom.
Akkor, mennyire becsüli?
Szerintem reggel van.
Bekapcsolta a szellőzést?
Fullasztó.
- Akkor vegyen maszkot. - Igen...
Köszönöm.
Megyek, lekapcsolom.
Kedves Erik!
Mielőtt mindannyian, édesanyád és én, sőt, még te is,
az univerzum porává válnánk, mert mind halandók vagyunk,
sok boldog órát és napot fogunk együtt tölteni!
Mégha az én időmértékemet használjuk is.
Édesanyád ma sokkal jobban van.
Már régóta nem beszélgettünk ennyit,
mint ahogy azt mostanában tesszük.
A HALOTT EMBER LEVELEI
Forgatókönyv: Konsztantyin Lopushanszkij Vjacseszlav Ribakov és Borisz Sztrugackij közreműködésével.
RENDEZTE: Konsztantyin Lopushanszkij
Fényképezte: Nyikoláj Pokopcsev
Művészeti rendezők: Jelena Amsinszkaja és Viktor Ivanov
Zene: Alexander Zsurbin
Hangmérnök: Leonyid Gavricsenko
Vágók: Tatjána Szmorodinszkaja és Jurij Pavlov
SZEREPLŐK:
Rolan Bikov
Joszif Riklin Viktor Mihajlov Alexender Szabinyin
Nóra Griakalova Vera Majorova Vaclav Dvorzsetkij
Vadim Lobanov Szvetlána Szirnova Nyikoláj Alkanov
Megvolt már a vizsgálat?
Rögtön itt lesznek. Nagyon izgulok.
Uramisten, óvj és védelmezz minket.
Kérlek, vetkőzz le és gyere be. Nekem mennem kell.
- Ki itt a vezető? - Én.
Jöjjön ide!
- Hányan laknak itt? - Tizenketten.
Itt van mindenki?
Igen, itt van. Ő a vendégünk.
Nem, én nem a vizsgálatra jöttem. Már van róla papírom.
A gyerekek szülei hol vannak?
Ennyien maradtak az árvaházból.
40 gyermeket fogadtam be. Mostanra a többségük meghalt.
- Tehát, a szüleik nem élnek. - Nem.
Soha meg nem szólalnak.
Azt hiszem, a sokk miatt van.
Értem. Katatóniás állapotban vannak.
De értenek mindent. Vagy majdnem mindent. Csak épp nem beszélnek.
Te...Igen, te. Menj a paraván mögé.
- Nem kezdhetnénk a gyerekekkel? - Nem.
- Már ideje lefeküdniük...Miért nem...? - Ne kérdezősködj.
Hogy hívnak? Nézz rám!
Hallassz engem?
Világos.
A gyerekeket ne vedd be.
Fordulj háttal.
Emeld fel a kezed.
Leeresztheted. Fordulj.
Öltözz fel.
- Hívjam az öreget? - Fölösleges.
- Nézze, doktor, ezek a gyerekek... - Álljon arrébb, útban van.
Azt akarja mondani, itt hagyják a gyerekeket?
Nem akarok én semmit. Csupán az utasításokat követem.
Melyek szerint egészséges gyerekek kellenek, és akiknek vannak szüleik.
Képtelenség.
Magának tudnia kell, mi történik velük, ha...
...ha itt hagyják őket egyedül.
Nem az én hatásköröm. Mindenki tegye a saját dolgát,
amit elvárnak tőle, és hagyja a többieket, hogy szintén tegyék!
Dehát maga orvos! Az a feladata, hogy életeket mentsen.
Mindenképp meghalnak. Fertőzöttek.
Az egészségeseket is alig bírjuk menteni, maga pedig a betegeket akarná!
Kérem, értse meg, még ha adnék is nekik engedélyt,
az ellenőrzésnél megállítanák őket.
Szülő nélküli gyerekek és katatóniás állapotban!
Hamis igazolás miatt engem a falhoz állítanának!
Maga elfelejti, hogy statárium van.
Elég! A különleges szolgálatnak gondja lesz rájuk.
És maga? Magáról ki fog majd gondoskodni?
Miről beszél?
Itt hagyja őket, és megy elbújni a bunkerben?
De a halottak előbb vagy utóbb meglátogatják. Ott fognak ülni,
közvetlenül maga előtt. Hogyan fog akkor a halott szemükbe nézni?
Hogy fogja azt feldolgozni?
És miféle különleges szolgálat fog magán segíteni?
- Maga hány éves? - Mit számít az?
Sokat. Magának!
Mert az öregekre sincs szükségünk.
Úgy hogy jobb, ha előkaparja a születési anyakönyvét, ha engedélyt akar,
és befogja a száját! Akadályozza a munkámat!
Hallottam már eleget amit mondott, vagy mondana.
Tízszer, hússzor, százszor! Értette?
Gyere ide!
Holnapután jelentkezz. Semmi fölöslegeset ne vigyél.
Ruhákat, takarót, élelmet, ha van még. Csak ezeket.
A gyerekek nélkül nem megyek sehová! Nincs joga ilyet tenni!
Akkor nem mész. Azt csinálsz, amit akarsz.
Te döntesz.
A katasztrófa idején nem volt olyan emberi tevékenység,
amelynek területére ki ne terjedt volna a halálos válság.
A tudomány a tömegpusztító fegyverek előállítására összpontosult,
amelyek közül bármelyik képes volt eltörölni az életet a bolygón.
Az ipar szisztematikusan tönkretette a természetet és a légkört. Pont, lezárva.
A politikai kapcsolatok paranoiddá váltak. Pont, lezárva. Új sor...
A művészet nagyban eltorzult, antihumánussá lett,
és útmutatás helyett az ízléstelenség játékszerévé lett,
beleértve a legalapvetőbb ösztönök tagadását.
- Jó reggelt. - Jó reggelt.
Úgy érzem magam, mint aki újjászületett.
Egyszerűen hihetetlen.
Olyan jól alkalmazkodom! Mindössze a hideget kell megszoknom.
Óh, majd elfelejtettem: Hogy van mostanában a felesége?
Rosszul.
Állj nyugodtan.
Az engedélyező orvos bizonyos listákat említett az óvóhelyről.
A központi óvóhelyről.
Amikor közelebb mentem, elhallgattak. Nem akarták, hogy én is halljam.
Aggódom. Végtére is, itt gyerekek vannak!
Ma indulunk.
Magával mi lesz?
Nem tudom.
Én még nem döntöttem. Igen...
Itt vannak a fejfájás elleni tabletták.
Egy kis vízzel kell bevenni, hogy oldódjanak.
Nagyon köszönöm.
Nem illik kinevetni az ütődötteket.
Nem bolondabb ő, mint bármelyikünk.
Mi ez a felfordulás?
Kérdeztem valamit.
Megpróbáltam értelmezni a szeizmográfiai adatokat.
Ha mindenütt tart a háború,
akkor mutatniuk kell a robbanásokat.
Ha pedig nem...
Akkor mi van?
Akkor az a bizonyíték.
Bizonyíték?
Azt hiszed, ha bizonyítékot találsz,
akkor megmentheted a világot?
Nem látod,
mi történik körülötted?
És hogy mi történik velem, azt sem veszed észre?
Tudod, mikor ment el az eszed?
Mikor?
Még mielőtt az egész elkezdődött.
A felfedezéseid után.
A Nóbel díj után.
Lehetséges.
Idd meg az orvosságot.
A fiam szerint holnap a központi óvóhelyre kéne mennünk.
Ebéd után.
Az ellenőrzésnél zűrzavar lehet.
Te mit gondolsz?
Lehetséges.
Őszintén szólva, még senki nem hatolt a lélek mélyére.
Volt egy könyv, a "Vakondember".
Olvasta valaki?
Érdekes. Arról, milyennek képzelhető
egy földalatti civilizáció. Szeretném tudni.
Igaz. Komoly erkölcsi probléma.
Dehát, mit tehet az egyén?
Ez az egyetlen esélyünk. Más nem maradt.
Nem értek egyet...
Én nem hiszem el, hogy már vége a világnak. Igen...
Komolyan mondja?
Igen, úgy.
Logikai problémává tettem.
Mostanra 25 hipotézisem van.
De valamennyi ellenőrizhető.
Időbe kerül, persze. Úgy van.
Olvastam egy tudományos művet.
Az állt benne, hogy az emberiség fejlődése gyors ütemű.
Az ember képes mindenhez alkalmazkodni. BÁRMIHEZ.
Csak az kell, hogy testlégzést alkalmazzon.
Meztelenül kellene járni. Értitek?
Nos, én úgy döntöttem, kipróbálom.
- Már elkezdtem a légzőgyakorlatokat. - Elnézést, de...
- Ostobaság amit mondok? - Igen.
Tessék, idd meg! Fájdalomcsillapító.
Igen, igen, igyál. Így, így... Lassan...Még egy kicsit.
Eriket láttad a listákon?
Nem, természetesen nem.
Meghalt, odakint.
- Halálra égett. - Honnan veszed?
Álmomban láttam.
Próbálj meg aludni.
Menj...Miattam ne maradj...
FIGYELEM! FIGYELEM! A KIJÁRÁSI TILALOM IDEJÉN KINT TARTÓZKODNI TILOS!
MINDIG TARTSÁK MAGUKNÁL A KIJÁRÁSI ENGEDÉLYÜKET.
FIGYELEM! A KIJÁRÁSI TILALOM IDEJÉN A NEMZETKÖZI CSATORNÁK HASZNÁLATA...
...SZIGORÚAN TILOS. ISMÉTLEM...
Egy héttel ezelőtt még lehetett fájdalomcsillapítót venni a feketepiacon.
Egy ampulla egy konzervért.
Próbálj meg eljutni oda. De nagyon óvatos legyél.
A kijárási tilalom idején felszólítás nélkül lőnek.
Csak ennyit tehetünk Annáért.
És az Eszkatomon?
Mi van vele? Az nem gyógyszer, csak stimulátor.
Van valami hír?
Parancsot kaptunk, hogy evakuálnak a központi bunkerbe.
- Ma elmegyünk. - És a katonaság?
Velük mi van?
Lehetséges volna, hogy még mindig nem tudnak semmiről?
Nem tudnak semmit. Parancsokat kapnak.
- És mi áll bennük? - Ugyanazok.
Evakuálás a központi bunkerbe. Mélyreszállás. És így továb...
Mélyreszállás? Mit jelent az?
30 év a föld alatt. Vagy 50.
Vagy örökre.
Ez a vég.
Lakatlan bolygó.
Lehetetlen. Nevezd, aminek akarod. Megérzés, intuíció...
Semmi biztosat nem tudok. Csupán megérzés, érted?
Egyszerűen képtelenség.
Nem bírom elhinni.
Az én...Az egész családom halálra perzselődött. Az nem képtelenség?
Nem tudom. Nem működik az agyam.
Talán amnézia. Nekem...kéne...
Logikusan kellene gondolkodnom, hipotézist alkotnom...
Nem tudom...hogy mit csináljak.
Magaslati levegő és teljes kikapcsolódás.
Gyógyszer kell. Fájdalomcsillapító.
- Mit adsz érte? - Konzerveket.
- Hús? - Az. A hadsereg készletéből. Egy pincében tárolták.
- Gyere utánam! De ne próbálkozz semmivel. - Értem.
Razzia!
ISMÉTLEM: AZ ELLENÁLLÓKAT LELÖVIK.
Kérem, engedje meg...
Engedje meg, hogy kifejezzem...
A megmaradt múzeumi alkalmazottak képviseletében,
a legmélyebb, legőszintébb együttérzésünket
szeretném kifejezni, a felesége váratlan halála miatt.
Kedves Erik...
Vannak, akik szerint a gyermekeket a világ örömeinek
és csodáinak megismerése élteti.
Ám én arról vagyok meggyőződve, hogy még a legboldogabb pillanataikban is
ott él a félelem.
Amikor gyermek voltam, én féltem a gőzmozdonyoktól.
Azt mondták nekem, még kisgyermekként láttam,
amikor egy mozdony elütött egy tehenet.
Nem emlékszem rá. Ám a rémálmaimban
egy hatalmas fekete mozdony üldözött.
Én pedig nem bírtam mozdulni. Sikoltozva ébredtem.
Mostanában újra jelentkezik ez az álom.
Ott állok a vasúti sínek között,
és ugyanakkor én vezetem a mozdonyt.
Saját magam felé rohanok, és nem tehetek semmit.
Az életem és a tudományos ismereteim
könyörtelen fekete mozdonnyá változtak,
és elgázolták az emberiséget.
A képzetemben sokan vezetik
azt a mozdonyt!
A nagy Bohrtól az elnökünkig. (*Niels Bohr - dán atomfizikus)
De a legszörnyűbb lidércnyomás az, Erik,
amikor te állsz ott a vágányon.
Kedves fiam.
Ha velem és az édesanyáddal valami baj történne,
bár, ez igen valószínűtlen,
azt kértem, együtt temessenek el minket,
az egyiptomi urnákkal teli vörös szekrény sárkánál,
a raktár bejáratától balra.
Tegnap, az emlékezetes eszmecserénk után,
nekiláttam és felvázoltam egy üzenetet
a jövendő civilizáció számára,
amely, merem remélni,
egy nap újjászületik ezekből a sírhamvakból.
Sajnálom, kolléga, de nem egészen világos a számomra.
Kinek szánja?
Nem tudom. De nem is fontos.
Bárkinek... Akik a helyünkre lépnek.
Földönkívüliek. Mutánsok.
Mutánsok?
Sajnálom, de mennem kell. Sok a dolgom.
Elnézést.
Azt javaslom, apa, el kellene halasztanunk
a téma megvitatását, holnapig.
Igaz. Most nem ideillő.
Egy ilyen gyásznapon.
Ideje, hogy végre beismerjük,
hogy az emberiség teljes történelme
annak az élő anyagnak az elnyújtott öngyilkossága,
amelynek egy kozmikus véletlen útján megadatott az értelem,
és amely nem tudta, mihez kezdjen ezzel a véletlenül kapott, végzetes képességével.
Pont.
És nem talált jobb módot a felhasználására, mint hogy újabb és újabb,
még hatásosabb eszközöket hozzon létre a teljes önpusztításhoz. Pont.
Júdás emlékezetes kötele óta...
Én már nem bírom ezt tovább!
... a neutronbomba, genetikai, biológiai,
...és az ördög tudja még miféle fegyvertípusokat.
Ez ám a haladás! Az értelem felvirágzása! Írásjel.
Kirablás! Ez a tudomány esszenciája.
De, végtére is, van abban igazság, amit beszél.
Hogy érted ezt?
Ha az erkölcsi értékeink lerombolódtak,
az azért van, mert nem volt alapjuk.
A felszín alatt megteremtjük az új emberiséget.
Új erkölcs lesz, új parancsolatokkal.
Gyűlöld, aki közel áll hozzád.
Gyűlöld azt, akit nem ismersz.
Gyűlöld önmagadat.
El bírom képzelni, mit hoznál létre.
Értem én magát.
Magának mindez idegen.
Nagyban emlékeztet a saját apámra.
Kérem, bocsássa meg a nyíltságomat, de maga az utolsó humanista.
Hogyan is fejezhetném ki? Az utolsó a mamutok fajából.
Ideje indulnom.
...néhány tucat kép, többszáz könyv, pár hanglemez.
Ennyi marad a művészetekből! Másrészről viszont...
Magával tartok, atyám.
...holttestek halmai, vérfolyam...
Most lássuk a múzeumot! Ami itt megtalálható, mind...
...hamisítvány! Ideje végre elismerni szánalmas kudarcunkat.
Szégyent hoztunk magunkra, anélkül, hogy hasznosítottuk volna
a természet adományainak egyetlen töredékét.
És ha Isten létezik, minden bizonnyal undorral néz le ránk,
mély megvetéssel. Szemtelen, arrogáns majmok vagyunk, nem mások.
Pontosan!
Kedves Erik!
Sokat dolgozok, és közel vagyok valami olyannak a megértéséhez,
egy elképesztő dologhoz, amely mindannyiunk számára fontos.
Számos lényegtelen dolog zavar a munkám során, mint például...
Például...Teljesen biztos vagyok benne, hogy tényleg hallottam,
amint az elektronikus központ főoperátora azt sikoltja:
"Számítógép hiba! Állítsák le a rakéta indításokat!"
Igen, pont így: "Állítsák le a rakéta indításokat!"
Később azt mesélték, kávé volt a szájában és fuldoklott.
Mindenesetre, pont 7 másodperc alatt volt vége.
Mindössze hét... Van valami bűvös abban a számban.
Úgy tűnik, még ha az ember nem foglalkozik is a közhelyekkel.
Egyébként, még emlékszem az arcára.
Jött mellettem a folyosón,
egy nagy izzadtság cseppel az orrán.
Mosolygott, amint ment, az övét kicsatolva.
A fürdőszobában akasztotta fel magát.
Tisztában volt vele, hogy pontosan 14 perc van hátra.
Miért volt az, hogy a világon átsöprő szörnyű szélvihar pont itt,
a mi szegény kis városunkban kezdődött, nem máshol?
Miért, Erik?
A fiát itt nem vették jegyzékbe!
Várjon! Várjon! Ez csak valami tévedés lehet.
- Maga...Hall engem? - Igen.
Még nem teljes a lista?
Várjon, kérem! Nem hallok semmit! Mit mond?
Az utasítások szerint minden kijárás tilos a felszínre.
Könyörgöm... Az őrök magának engedelmeskednek.
Már nem. Ma reggeltől új eljárási rend lépett érvénybe.
Az őrség nem egyes utasításoknak engedelmeskedik, hanem alapelveknek.
Értem...De nekem muszáj visszajutnom a felszínre.
Nem érdekel, hogyan! Ott van Erik. És Anna.
Amíg más utasítás nem érkezik,
csak a holtak kerülnek ki a felszínre.
Kérem, később hívjon!
Érti?
Nem.
Csak azon az alagúton juttathatjuk ki,
amelyen a holtakat szállítják.
- Megkockáztatja? - Természetesen.
Az ellenőrzésnél nagyon vigyázzon!
Valaki! Egy gázmaszkot! Kérem!
Kérem, engedjen be a gyermekek körletébe!
- Azt még a személyzet is kerüli, ha lehet. - De ők ott vannak bent!
- Ne legyen bolond! - De én érzem! Tudom, hogy ott vannak! És maga nem enged hozzájuk!
Nincsenek ott ilyen korú gyermekek!
Kérem, engedjen be! Maga ezt nem érti... Mert nem apa!
Jó! Menjen csak! Eresszék át!
És így, figyelembe véve az események folyamatát,
az emberiség történelme a végéhez közeledik.
Úgy tűnik, ideje számvetést készítenünk.
Hiszem, meg tudjuk tenni nyugodtan,
minden közönségeskedés nélkül.
Ma úgy szólok hozzátok,
mint az egyik halott...a másikhoz.
Más szavakkal, őszintén.
Kérlek, engedjétek meg, hogy néhány szót szóljak az ember védelmében,
mint biológiai fajról.
Tragikus faj volt,
talán kezdettől fogva halálra kárhoztatott.
A csodálatos és végzetes sorsunk oka az,
hogy elszántan hajtjuk magunkat előre a fejlődésben.
Hogy többek legyünk annál, mint amire a természet szánt bennünket.
Szenvedéllyel vetettük bele magunkat,
bár ez szembekerült a túlélés törvényeivel.
Megtapasztaltuk az emberi méltóság érzését,
bár mindig lábbal tiportunk rajta.
Isteni műveket alkottunk,
bár tisztában voltunk a hasztalanságukkal és törékenységükkel.
Megtaláltuk önmagunkat a szerelemben.
Óh, Uram, milyen nehéz volt!
Az idő könyörtelen ereje elhozza
a test, az elme és az érzelmek pusztulását.
De az ember nem adta fel a szeretetet,
és a szeretet művészetet teremtett.
A művészet, mely foglya volt
a nem evilági vágyunknak a tökéletességre,
melyben benne volt a végtelen keserűségünk, az egyetemes rettegésünk sikolya.
Azoknak a teremtményeknek a sikolya,
akik magukra maradtak a hideg és közönyös világegyetem sivatagában.
Itt, ezen falak mögött, sokszor kinevettük,
gúnyoltuk, vagy éppen gyűlölettel szóltunk az emberiségről.
De ma én nem fogok rá követ vetni.
Nem...Inkább ezt szeretném mondani: Szerettem az emberiséget.
És most, amikor eltűnőben van, még jobban szeretem,
pont a tragikus végzete miatt.
És, kedves kollégáim, azt szeretném mondani nektek,
mindannyiótoknak, hogy szeretlek titeket.
Mindenkinél létezik egy magasabb rendű tudati lépés.
Nálam talán ez volt az. Szeretném, ha tudnátok ezt.
Most visszamegyek a szobámba,
és számomra ennyi volt.
Végtére is, mind felnőttek vagyunk.
A halál nem annyira félelmetes. Egyszer minden elpusztul.
De...várj...Te tényleg...?
A fiam megértett és megbocsátott nekem.
Remélem, ti szintén megértetek,
és nem ítélitek el a döntésemet.
Uram, bocsáss meg nekem.
Kérlek, engedd meg, hogy...
...kifejezzem...
...a legmélyebb, szívből jövő...
...együttérzésünket, édesapád idő előtti halála miatt.
Soha nem találkoztam ilyen emberrel,
aki ennyire a művészeteknek... ...szentelte magát.
Minden jogod megvan hozzá...
Mindenki lement a föld alá. Exodus!
Az elhagyott felszínen, a hideg és üres ég alatt...
Egyetért? Nem? Kár...
Rég nem láttam!
Azt hittem, maga régimódi, de most meg ez lett a divat.
Ne zavartassa magát! Fényes jövő áll ön előtt.
Megtaláltam számára a Greiffer referencia könyveit, a 7 kötetet,
ahogyan azt kérte.
- A nyolcadik, sajnos, eltűnt. - Köszönöm.
Jut eszembe, gondolkoztam valamin.
Mialatt arra kerestem a bizonyítékot, hogy érdekes és elképesztő módon,
még sincs vége a világnak...
Professzor, ez az ötlet ostobaság és méltatlan magához!
- Miféle bizonyítékra lelhetne? - Valóban fölöttébb meglepő.
Emlékezzen, az, aki eljött az emberiség megmentésére, mondván, hogy elpusztul,
már kétezer évvel ezelőtt tette! Eljött,
megmenteni a végleges haláltól, vagy valami ilyesmit mondott, azt hiszem.
Akarja, hogy eláruljak egy titkot? Egyáltalán nem volt háború.
Pont az történt, amit a próféciákban megjósoltak.
Apokalipszis!
Minden előre meg volt tervezve!
A születéstől a halálig, az óra, a nap,
mind előre megvan írva! Ezért volt mindig fontos az asztrológia.
Minden előre jelezve volt, a legnagyobb pontossággal!
Kedves Erik! Ma felkeltem, felöltöztem,
és egy óra sem kellett hozzá, hogy megoldjam a Dan Cooper egyenletet.
Persze, számodra ez keveset jelent.
De az én intézetem több mint 30 éven át küszködött vele.
Történik valami az agyam szürkeállományában.
Csak 11 adattáblázatra lenne szükségem.
Azokkal ki tudnám számítani
a túlélési valószínűségek lehetőségeit. De csak hármat találtam meg.
Kiderült, hogy a katonai kézikönyvek mostanra
egy vagyont érnek a feketepiacon, mert vastag a fedelük kötése,
és valódi papírból vannak.
A kályhákban azok adják a legjobb hőt.
Amint látod, az irodalmat végre a valódi értékén kezelik.
Mostanában újra és újra ugyanazt álmodom.
Egy szódásüveg, amit nem ittam ki. Miért ezt?
Elmentem az óvóhelyre. Próbáltalak megtalálni titeket.
A gyermekeket nem voltak hajlandók fogadni.
Úgy döntöttem, idehozom őket, magához.
Jól tetted...Természetesen.
El nem tudja képzelni, mi folyik a központi óvóhelyen.
Rengetegen vannak ott.
Csak 24 órás kilépőm van.
Vissza kell mennem.
Értem. És a lelkész?
Neki nem lehet.
Indulnunk kell. Szedelőzködjön.
Tudjátok, én maradok.
Hát, sajnáljuk, hogy elválunk. Viszontlátásra.
Rögtön visszajövök.
Tűzrevalót gyűjtök.
Azonnal jövök vissza. Nem hisztek nekem?
Ne féljetek, visszajövök.
Menjünk aludni. Későre jár.
Kedves Erik!
Már régóta szerettem volna írni neked
arról a szörnyű szeptemberi estéről.
Amikor az édesanyád kiabált, te bejöttél,
és arcon ütöttél.
A fiatalság nem képes könyörületre és megértésre.
De te rendelkezel az analizálás képességével.
Az talán segít neked megérteni.
Mindig szerettem és még most is szeretem az édesanyádat.
És ő is szeretett engem.
Semmi más nem számít.
Ma, a feljegyzéseim szerint, "a hó havának..."
"...hetedik alkonya van."
Vagyis, ma van Karácsony.
Ezen az estén, és erre emlékeznetek kell,
az emberek mindig megpróbáltak örömet szerezni a másiknak.
Megajándékozni a másikat,
megvendégelni a barátokat minden finomsággal,
vagy csak együtt üldögélni a tűz mellett melegedve.
Beszélgetve.
És aztán mindenki kimegy,
hogy megtekintsék az első csillagot.
És akik látják, boldogok.
És minden vágyuk valóra válik.
Ma is ki fogunk menni megtekinteni az első csillag feljöttét.
Esik a hó.
Ezen a napon mindig esni szokott.
Nos, kivilágítsuk a karácsonyfát?
Most már igazi karácsonyfánk van.
Kedves Erik!
Úgy tűnik nekem, hogy akaraterővel,
és azzal, hogy újra sikerült célt adnom az életemnek,
ismét visszanyertem az uralmat a már majdnem leépült testem fölött.
Továbbá... ...és ez számomra nagyon fontos...
Erik, kedves fiam.
Kérlek, ne hagyj magamra ebben a világban!
A világvég kezdetének
hatodik napján történt.
Teresa máshová vivé őket,
amint az atya mondá, hogy bekövetkezhet,
és otthagyá őket.
És befogadá őket egy ember, ki a nevét sem adá meg.
És a atya jövendőlése valósággá vála.
Mindezeket lejegyezte a naplójában a gyermekek legidősebbje.
Úgy, amint azt az atya tanítá.
És lejegyzett mindent, ami azokban a napokban történt,
a nagy exodus napjáig.
Imígyen történt: Karácsony ünnepének nagyszerű napján
mindenki összegyűlt a fa köré, meggyújtották a gyertyát,
és tanítá őket. Ezeket mondá:
Jegyezzétek meg: "A világ nem halott." Ezt tanította.
És kivivé őket, hogy lássák az első feljövő csillagot.
És azt mondá: "Nézzétek. Látni fogjuk a csillagot."
De nem voltak csillagok az égen.
Mert a világ sötétségbe borult.
És aznap éjjel lefeküdt a tűz mellé,
és többé nem kelt föl. Azt mondá: "Hamarosan meghalok."
Ezeket a szavakat. És közülük a legidősebb
odamene hozzá és azt mondá: "Kérdezhetek valamit?"
"Csak rajta" - válaszolta ő.
"Nem." - mondá a legidősebb.
"Mi tudjuk, hogy az ember egész életén át hazudik,"
"és csak közvetlenül a halála előtt szól igazat."
"Várunk, amíg haldokolni kezdesz."
"Kérdezz." - mondá ő. "Eljött az ideje."
És mindannyian köré gyűltek, és a szemébe tekintének.
Közülük a legidősebb így szóla:
"Igazat mondtál nékünk ma?"
"Hiszel abban, amit nékünk mondtál?"
"Folytassátok." - mondá ő. "Folytassátok, amíg erőtökből tart."
"Mert az ember nem adja fel a reményt, amíg jártányi ereje van."
HA JÓL VÁLASZTUNK, A BOLDOGSÁG, A TUDÁS, A BÖLCSESSÉG
FOLYAMATOS FEJLŐDÉSE ÁLL ELŐTTÜNK. VÁLASSZUK TÁN E HELYETT A HALÁLT,
CSAK MERT NEM TUDUNK MEGSZABADULNI A VISZÁLYTÓL?
EMLÉKEZZÜNK EMBERI MIVOLTUNKRA
ÉS FELEJTSÜK EL A TÖBBIT. (Dudás Erzsébet fordítása)
Aláírás: Bertrand Russel, Albert Einstein, F. Joliot-Curie.
Idézet a Russel-Einstein Manifesztumból,
mely a világ vezető hatalmainak tudósaihoz intézett felhívás volt. (1955.július 9)
VÉGE Fordítás: Oldfan